![Dante olyat üzent Magyarországnak 700 éve, ami még ma is elképesztő](https://images.promotions.hu/article/120179/1715521081_dante-victor-hugo-bismarck-tortenelmi-szemelyek-magyarok-promotions.hu.jpg?crop=1800,742,0,9&width=386)
Dante olyat üzent Magyarországnak 700 éve, ami még ma is elképesztő
Olvass tovább...
Verne Gyula olyat írt a magyarokról az egyik regényében, ami egészen elképesztő.
Verne Gyula nevét Magyarországon is jól ismerik, hiszen számos regényét adták ki a mi nyelvünkön is, köztük a Storitz Vilmos titka című írását, amit bár 1898-ban befejezett, de csak halála után, 1911-ben adták ki. Vernének ez a regénye Magyarországon játszódik, éppen ezért telis-tele van rendkívüli dolgokkal, amit az író belefoglalt kis hazánkról.
Verne Gyula nagyon szerette Magyarországot és a magyarokat, és hogy mit is gondolt rólunk, azt megfogalmazta a valószerűtlen történetet elmesélő könyvében, amiben egy rejtélyes tudós feltalálja a láthatatlanná tevő szert, aminek segítségével a fia különböző bűncselekményeket hajt végre, míg meg nem fejtik a titkát és meg nem hal.
Olvass tovább...
Mondhatni tömegesen lehet felfedezni olyan mondatokat a Storitz Vilmos titka című regényben, ami Verne tiszteletét és szeretetét mutatja a magyarok felé, és tekintve, hogy az egész történet egyes szám első személyben van megírva, még inkább érezhető, hogy ezek valóban az író személyes gondolatai, véleményei, amiket a francia főhős szájába adva írt le. Már az első bekezdésben azt írja hazánkról, hogy
Aztán van egy rész, ahol azt írja, hogy maga is nagyon érdeklődött a magyar nép földje és történelme iránt; úgy fogalmaz, hogy a magyar történelem tele van hősi, bátor, nagylelkű cselekedetekkel és izgalmas eseményekkel, majd hozzátette:
„Ez a nép, a hatalmas német szomszédság ellenére is megőrizte nyelvét, kultúráját és faji függetlenségét, és ami a legfontosabb, történelmi hivatást töltött és tölt be Közép-Európában”.
Olvass tovább...
Mindezek mellett felidézte a magyarok történelmének fontos eseményeit és kiemelkedő alakjait: megemlítette a honfoglaló hős Árpádot, a nagy királyokat, a bátor hadvezéreket, aztán az országunk megpróbálttásaira tért ki, úgymint a tatárral és a törökkel folytatott vére küzdelmekre, és a török hódoltság nyomorúsággal teli hosszú-hosszú évtizedeire.
„Mennyit kellett ennek a nemzetnek küzdenie, harcolnia, hogy fajtáját, nyelvét a vérzivataros századokból kimentse, megtartsa”
- írja regényében Verne Gyula, aki a magyarok és a franciák kapcsolatáról is határozott véleményt fogalmazott meg a könyvében, miszerint ez egy őszinte barátságos érzés, amivel a magyar nép az ő nemzete és hazája iránt viseltetik.
A történetben nem feledkezett meg a magyar jellegzetesség bemutatásáról sem, így került bele egy félmondat az Alföldről is, ami "éppen úgy mint a tenger, a végtelenség fogalmát vetíti fel képzeletünkben". Érdekesség, hogy Verne Gyula úgy ír a magyarokról, mintha a saját nemzete lenne, mintha lélekben egy kicsit ő is magyarnak érezné magát, ugyanis a regény egy pontján, mikor a főhős magyar zenét hallgat, azt mondja:
„Úgy éreztem, mintha egy csodálatos, sohasem látott, titokzatos világ nyílnék meg előttem: egy ismeretlen és olyan rokonszenves, olyan becsülésre méltó népnek, a magyar népnek lelke.… Míg ezt a muzsikát hallgattam, úgy éreztem, hogy mindig itt éltem… a magyar nóta, - mintha engem is magyarrá varázsolt volna.”.
(Forrás: verne.blog.hu)